E un nivel de pericol zeta, posibil epsilon.
Nu cunosc nivelurile tale de pericol.
Organizația lui Curtain se extinde rapid.
Și tot mai mulți oameni au intrat în comă.
Se pare că toți s-au plâns de gâtul înțepenit.
E posibil să fie o repercusiune a programului.
- De ce zâmbește Constance? - De vină e Curtain.
S-a purtat suspect de frumos cu mine.
Vrem să fie ei înșiși.
Carnețelul lui Garrison?
Dacă știe cineva cum să inverseze asta, ea e aceea.
Am numit-o Limpezirea Mondială.
Poate curenta fotoreceptorii în ochi.
- Poate face creierul să se reseteze. - Răsucește mânerul.
N-a învârtit mânerul la timp.
Trebuie să-l scoatem imediat pe Curtain.
E o doză sănătoasă de must de amurg. Ar trebui să țină câteva ore.
Bine. Pentru că ne așteaptă un drum lung.
- Acolo. - Ce? Poți fi mai exact?
Stânga la copacul cu mâna.
- La ce? - Copacul care arată ca o mână?
Copacul cu mâna. Milligan, la stânga!
Scuze. Am sentimente.
- Asta e casa unde să ne ascundem? - Posibil.
Măi să fie!
Bună, mamă.
Mamă? Vai de mine!
- E încântător. - E încântător.
Bună, Număr.
- Număr? - Numărul e prenumele ei.
Mă bucur că încă te recunosc.
Mama a fost foarte curajoasă în privința abandonului tău.
Foarte curajoasă.
Faceți cunoștință cu familia mea.
Mama mea, Rowena.
- Sora mea, Charity. - Bună.
Și fratele meu.
Sora mea, Charity, și Madame Chops.
Încântat de cunoștință.
Și fratele meu. Unu.
Unu? Doi?
De ce te-ai întors în genunchi?
De ce ai nevoie?
Avem nevoie de…
ajutorul tău.
Ai grijă să nu ne piardă celelalte mașini. Va fi periculos.
- Aprobat. - Da, așa să faci.
Nu e nevoie.
Ca director interimar al…
- Autoproclamat. - Nu oficial.
Condu, Erika!
Aprobat.
Ai fugit cu un geniu malefic?
Da, un geniu malefic.
Și l-ai adus la noi acasă?
- Îl putem vedea? - Sau pe ea.
De fapt, e fratele meu și cred că răul e un pic exagerat.
Dar dă-mi voie să-ți spun că ar trebui să fiți mândri de Numărul Doi.
E una din cele mai bune ființe umane pe care le-am cunoscut.
- E minunată. - Într-adevăr.
Sunt ușurat să aud că sora mea a reușit să păstreze prieteni.
- Unu! - Eram sincer.
El era drăguț cu tine. Nu sări la gâtul lui.
- Normal că-i ții partea. - Iar începem.
- Te-a numit „Unu”. - Da.
- Ești cel mai tânăr! - Suna bine. Suna bine.
Avem nevoie de un loc unde să stăm. Într-o casă sigură. Suntem vânați.
Convenabil.
- Asta e viața de familie? - Așa se pare.
Trebuie să reconstruim Limpezirea Mondială.
Cine știe cât mai au Constance și domnul Benedict înainte să o pățească?
Avem nevoie de componente, unelte electrice.
- Avem unelte. - Dumnezeule!
Și componente.
Atenție, vă rog.
Am decis că puteți rămâne.
Dar va trebui să munciți pentru cină.
Suntem în urmă cu anexele.
Casa asta are deja 17 dormitoare, mamă.
Ne săpăm propria piatră.
Ne ia mult timp, dar ne împlinește.
Încep să înțeleg.
Trebuie să-l scoatem pe Curtain din mașină.
Mă bucur să vă văd alergând. Atât de ocupați.
Avem nevoie de ajutor. Asta e pentru tine.
N-o face din cauza mea.
S-ar putea să fii la câteva ore de comă.
Mă simt minunat.
Îmi trebuie lentile mai bune.
Lucrurile care reflectă, refractează și retransmit sunt în acel dulap.
Aici, lucrurile care se unesc, confundă și conturează.
Acolo sunt…
cuiele.
Ce se întâmplă când Curtain se trezește?
Domnul Benedict e convins că poate să-l facă să înțeleagă.
Sigur că va spune asta. E fericit.
Data trecută n-a mers.
Nu văd cum îl va opri discuția cu doctor Curtain.
Și noi trebuie să-l oprim.
El e personajul negativ.
- Dar domnul Benedict vrea… - Ca să-l salvăm.
Da.
Poate ar trebui să-l salvăm pe tipul cel rău, dacă putem.
Poate doar așa putem câștiga.
VI-L PREZENTĂM PE TONI GIANNI CAMPIONATUL MONDIAL
CAMPIOANĂ MONDIALĂ
Cum te simți?
Vai de mine!
Inspirat.
Și trădat.
Ce?
M-ai drogat? M-ai lăsat inconștient?
O săgeată.
Ce urât! E sub demnitatea ta.
Am simțit că trebuie să te scot de acolo.
Departe de acoliți și de lingăi.
Nathaniel, ce faci…
Ajut oamenii. Te-a ajutat pe tine.
Nu, e artificial.
Și da, mă simt bine, dar nu ajut pe nimeni.
De fapt, e chiar dăunător.
Oamenii devin catatonici.
Nu există dovezi concrete că sistemul meu provoacă…
Am văzut-o. Știu că și tu ai văzut. Ești în negare.
Nu te gândești la nimeni.
Tot la tine e vorba de control.
Te rog. Nu mă cunoști atât de bine pe cât crezi.
Credeam că te cunosc, dar poate m-am înșelat.
Oricum, nu te mai pot lăsa să faci asta.
Nu ai de ales.
Oamenii mei sunt deja pe drum.
Nu ne vor găsi niciodată. Suntem departe de civilizație.
Suntem la 16 km de granița franceză, în sud-vestul Luxemburgului.
Crezi că nu mi-am făcut temele,
că nu ți-am anticipat fiecare mișcare?
Sunt mai mult de 20 km.
Vor veni după cinci minute.
- Ce-i aia? - Ce?
- Gâtul tău, ce-ai pățit? - Nimic.
Oamenii tăi m-au atacat.
- De când e așa? - De câteva zile. Ce contează?
- Nu mai încerca să schimbi subiectul. - Ăsta e subiectul. Doar te întreb.
De când e așa?
Nicholas!
Nicholas?
MISTERIOASA SOCIETATE BENEDICT
BAZAT PE ROMANUL „MISTERIOASA SOCIETATE BENEDICT”
DE TRENTON LEE STEWART
Ai găsit un grup agreabil.
Ai adoptat vreunul?
Nu.
Par drăguți.
Orfani?
Simt că un orfan apreciază ce înseamnă să ai un cămin iubitor.
M-am întrebat adesea cum te descurci în coșmarul haotic de acolo.
Nu e chiar așa de haotic.
Mă rog, în vremuri normale. Acum e destul de haotic.
Mi-ar fi plăcut să te aud.
Nu răspunzi niciodată la telefon.
Mi se pare o bătaie de cap.
Oricum, n-am timp de stat la povești. Am treabă.
E drăguț.
L-am păstrat pentru tine.
Mulțumesc.
Nu mai am echilibru.
M-am gândit că o să meargă mai bine cu balansarea ta ciudată.
Mulțumesc.
Apropo, ți-am trimis scrisori.
Puteai să-mi răspunzi.
N-am de gând să caut adresa fiicei mele.
Scrie pe plic.
Unii dintre noi sunt fericiți acolo unde sunt.
Dar nu toți.
N-ai vrut niciodată să pleci? Niciodată?
Sunt prea multe de făcut aici.
Și, deși știu că tu crezi asta, ce e diferit nu e mai bun.
E normal să vrei să vezi lumea.
Să cunoști oameni noi.
Oameni noi. Priorități groaznice.
Cred că prioritatea ar fi să vă construiți o închisoare
cu dormitoare în plus.
Pot să fac o observație?
Te referi la trucuri mentale?
Dacă aș avea un deceniu, cred că aș putea rezolva asta.
Dar trebuie să fac pregătiri pentru apărare.
Ai o hartă a proprietății?
Desigur, am o hartă detaliată a proprietății.
E în hol, înrămată. Poți s-o dai jos.
Îți arată Unu.
Nicio problemă.
Unu,
ți se pare sufocant stilul ăsta de viață?
Nu!
Am fost la radio.
Grozav mod de a ține legătura, stând chiar aici.
Ai lumea la degetul mic.
Bătrânul Vandenpuig a spus cel mai amuzant lucru.
Oamenii din oraș întreabă de noi.
Alți oameni noi.
Oameni Gri.
Am fost găsiți.
Milligan!
Nicholas?
Trebuie să te trezești. Trezește-te!
Știu că pare dezordine acum, dar încercăm să…
- Nu e timp. Vin cei Gri. - Bine. Proprietatea poate fi apărată.
Am multe idei, dar e nevoie de toți.
- Am înțeles. - Bine.
De ce trebuie să ne certăm?
Bine. Toată lumea, mai puțin Constance.
Ne-ar prinde bine puterea minții ei acum.
- Vom fi atacați. - Kate!
Nu pot alege să fac asta.
Se întâmplă și n-am nicio problemă cu asta.
Sticky, Reynie, Kate, Dipika! Avem treabă.
Constance, întoarce-te în casa mare pentru siguranța ta!
Poate prefer o plimbare.
Înăuntru e un puzzle de 2.000 de piese.
Interesant.
Te rog.
Te rog, nu știu ce să fac.
Trebuie să te întorci.
Ai avut dreptate. E vorba de control, așa a fost mereu.
Și da, știam că e greșit.
Dar am crezut că, dacă te conving că e bine,
o să crezi că sunt bun.
Trebuie să te întorci. Trebuie să repari asta, să repari relația noastră.
Trebuie să îndrepți lucrurile.
Te iubesc, Nicholas.
Aș vrea să fi ajuns aici mai devreme.
Te-ai prefăcut?
Cred că aproape am reușit.
Ce-i aia?
Trei mașini vin încoace.
Sper că sunt gata.
Wild Star!
Una a trecut.
De ce?
Știam că singurul mod să înțelegi e să crezi că m-ai pierdut.
Cum?
Copiii au creat un dispozitiv care să inverseze fericirea.
Înainte să se strice, dispozitivul a funcționat asupra mea.
E un fapt pe care am ales să-l ascund.
Un plan diabolic. Trebuie să-l respect.
Dar nu schimbă nimic.
- Nu te cred. - Nu?
Chiar dacă nu recunoști, ce ai simțit adineauri a fost real.
Mai real decât orice ai fi putut crea.
Fie că era fericire, tristețe sau altceva între,
era emoție adevărată.
Și e esențială.
Asta simt, în sfârșit, stând în fața ta.
Un vârtej de emoții, bune sau rele,
care e mai valoros pentru mine decât aurul.
Și îmi pare rău.
Pentru ce?
Pentru săgeată. Știu că te-a durut.
Sunt aici.
E fiica mea!
- Deși nu e perfectă… - Irelevant.
…nici eu nu sunt!
E o stradă cu două sensuri!
Ai spus-o perfect, fiul meu frumos.
Înapoi!
Asta e casa mea.
Opriți-vă!
Pe loc repaus!
Opriți-vă cu toții!
- Ce? - Nu înțeleg.
Am venit să vă salvăm, domnule.
Nu mă puteți salva. Am fost deja salvat.
De fratele meu.
- Domnule? - Da, m-a ajutat să înțeleg
că e posibil să fi abordat lucrurile greșit.
Dacă mi-ai spune că n-aș spune așa ceva,
ei bine, n-aș spune așa ceva, dar am spus-o.
Acum sunteți liberi să vă căutați propria cale.
N-are niciun sens.
Trebuie să fie un fel de cod.
- Clipește codat? - Cred că-l văd clipind codat.
Sunteți eliberați din funcție.
- Adică să nu te cred? - Nu.
Nu. Oprește-te!
Jackson!
Ușa e deschisă.
Te rog, descoperă cine ești.
Te îndemn să-ți găsești fericirea.
Asta merităm cu toții.
Eu.
- Eu. - Eu.
- Filosofia ta va dăinui! - Chiar și fără tine!
Nici nu vreau.
Eu.
Nu mă pricep la cuvinte.
Mă duc să văd ce face Constance.
Ce pot să fac?
Ești îndemânatic?
Nu înțeleg întrebarea.
Ia un ciocan.
E gata.
Domnule Benedict! Numărul Doi!
Așa am găsit-o.
E vina mea.
O s-o rezolv.
Nu.
O rezolvăm amândoi.
Haide, te rog. Trebuie să existe o soluție.
Suntem siguri în privința cutiei luminoase?
Da, doctorul meu a încercat ceva similar.
Funcționează doar înainte să ajungă așa.
Dar dacă inserăm un electrod
în emisfera dreaptă a lobului frontal…
Și-ar pierde funcțiile pe partea stângă.
Există și lucruri mai rele.
Știu.
Dar până la urmă a fost un proces mecanic și
trebuie să existe o soluție.
- Și dacă nu există? - Asta ne ajută.
Vreau să spun, dacă soluția e una emoțională?
Sunt sceptic.
Procesul tău declanșează o fericire artificială, nu?
Ce e cu fericirea adevărată?
- Adevărata bucurie? - Nimic.
Exact. E îngropată, tapetată.
Neprocesat până în punctul în care arde calea
și te face să nu mai simți nimic.
Propun să încercăm să reconstruim calea.
Drumul înapoi spre fericire.
Cum?
Ce
facem?
Încercăm s-o facem pe Constance să simtă fericirea.
Sau orice altceva.
Ca oameni la care ține cel mai mult pe lumea asta,
cred că voi trei sunteți cele mai potriviți s-o ajutați.
Revenind la întrebarea inițială. Ce facem?
Fiți voi înșivă. Vorbiți cu ea.
Voi o faceți fericită.
- Noi? - Da.
Constance! Presupun că ne auzi, nu?
Nu ești mereu cea mai drăguță persoană…
- Kate! - Ce faci?
Ajung la subiect.
În ciuda irascibilității tale,
tuturor ne place să stăm cu tine.
Următorul!
Mai știi când ai stricat Șoptitorul cu creierul?
A fost distractiv, nu? Vremuri bune.
Să
creăm mai multe amintiri.
Prietenie? Râs? Distracție?
Enumeri cuvinte frumoase.
Constance, te vrem înapoi. Te rog. Te iubim.
Nu o facem fericită.
O enervăm.
Poate asta e.
Ce-i place cel mai mult să facă Constance?
- Să ne insulte? - Exact.
Asta o face fericită.
Așa își arată dragostea.
Neobișnuit, dar adevărat.
S-o facem să ne insulte.
- Nu poate vorbi. - Nu acum.
Dar dacă devine irezistibil?
Dacă ar fi să spun cât de mult îmi plac îmbrățișările,
cât crezi că ar rezista?
E împotriva naturii ei.
Constance!
Ador îmbrățișările. Le ador.
Ai văzut carourile noilor trenuri maglev?
Dungi verticale albastre. O iau razna.
Știi ce e grozav la găleata mea?
Că nu e legată de nicio nevoie emoțională.
E un mod perfect logic de a te pregăti.
- Du-te! - Hei, Kate,
care e poetul tău preferat de rime?
Trebuie să aleg doar unul?
Toți sunt grozavi.
Pădurile sunt frumoase, întunecoase și dese
Dar am promisiuni de ținut Și mult de mers înainte de culcare
Succesul e socotit cel mai dulce De cei ce nu reușesc
Ca să înțelegi un nectar E nevoie de cea mai mare nevoie
Să nu aluneci liniștit în noapte
Când flacăra-ți se stinge, te împotrivește
„Când Aprilie a venit cu ploile sale
Seceta lui Martie s-a terminat.”
Știi ce-mi place cel mai mult pe lume?
Mai mult decât orice?
Îmi plac puloverele mari, strălucitoare,
somptuoase.
Prefer să fiu în comă decât să ascult așa ceva.
S-a întors.
Constance!
- Doamne! - Nu!
Fără îmbrățișări!
Nu!
Mulțumim pentru ajutor.
Mulțumim că ți-ai luat rămas-bun înainte să ne abandonezi din nou.
E abandon dacă-ți iei rămas-bun?
Ce ziceți de asta?
Veniți să mă vizitați în Stonetown.
Mi-ar plăcea să-ți arăt cealaltă casă a mea.
- Las-o pe Madame Chops aici. - Nu.
Poate un recipient de protecție?
Vom vedea.
Bună!
Ei bine,
te întorci în tabără?
Da.
Cu asta și cu ce am determinat cu Constance,
avem ce ne trebuie să reparăm problema.
Trebuie să mă apuc de treabă.
Mă bucur că te-ai întors.
Da.
Cred că mi-am pierdut puțin perspectiva.
Li se întâmplă și celor mai buni.
Totuși, organizația asta are nevoie de mai mult decât de o singură perspectivă.
Dacă sunteți dispuși,
aș vrea ca voi două să preluați un rol de conducere.
Ne-ar plăcea.
- Cam în cinci săptămâni. - Poftim?
Cinci.
E ceva la care nu sunt invitat?
- Nu. - Nu?
Kate.
Te vei bucura să afli că nu te voi întreba
dacă ai nevoie de haină.
Apreciez asta,
dar nu mă deranjează dacă o faci uneori.
Hai s-o vedem pe Madge.
Bine. Aveam nevoie de atenție.
Nimic nu e ușor.
Vreau să știi că mă bucur că ți-ai găsit casa la Boatwright.
Am două case.
Haide, haide. Așa.
LENJERIE FRESCO
CINCI SĂPTĂMÂNI MAI TÂRZIU
ANVERS, CAPETELE DE LEMN CUPA MONDIALĂ
- Da! - Da!
KAZEMBE ȘI DOI CÂȘTIGĂ CUPA MONDIALĂ
Salut, Reynie! Ce mai faci?
Semestrul a început bine.
Abia aștept vizita ta. Toată lumea vrea să te cunoască.
Salut, Reynie! Sunt Kate.
Voiam să-ți las un bilet
în care să-ți spun că ne-am întors acasă și la muncă.
Cred că ne-am găsit ritmul.
Ai cerut o scrisoare. Cu asta ți-am îndeplinit dorința.
Cu plăcere. Constance!
PENTRU ÎNCĂ UN PULOVER
Bătrânii fac puzzle-uri ca să-și păstreze mintea proaspătă?
Bună!
Unii sigur fac asta.
Știința e clară în privința beneficiilor.
Atunci
poate afli de unde vin eu.
Aș încerca cu plăcere.
Apropo, am doar 51 de ani.
Știu. E dezgustător.
Eu arăt de 46 de ani.
- Ai o grămadă de bagaje. - Da.
Mă înscriu în societate.
- Da? - Crede-mă, e necesar.
Se pare că avem o soră.
Și nu e la fel de drăguță ca mine.
Subtitrarea: Dumitrescu Laurentiu